אליפות זו הייתה הראשונה בהשתתפות נבחרת ברית המועצות, שהייתה בין הנבחרות הדומיננטיות באירופה ובעולם עד לפירוקה בשנות ה-90 של המאה ה-20. נבחרת ברית המועצות אף זכתה באליפות לאחר שניצחה בכל משחקיה בטורניר.
הטורניר כלל שלב מוקדם, בו ארבעה בתים: שניים בני ארבע נבחרות ושניים בני שלוש נבחרת. כל נבחרת שיחקה פעם אחת מול כל נבחרת אחרת בבית שלה, ושתי הקבוצות הראשונות בכל בית העפילו לשלב חצי הגמר והתמודדו על מקומות 1–8. יתר הקבוצות התמודדו במשחקי הדירוג על מקומות 9–14.
בשלב חצי הגמר חולקו שמונה הנבחרות לשני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. כל נבחרת שיחקה פעם אחת מול כל נבחרת אחרת בבית שלה. הנבחרות שסיימו ראשונות התמודדו במשחק הגמר, הנבחרות שסיימו במקום השני בבתים התמודדו במשחק על המקום השלישי, הנבחרות שסיימו במקום השלישי בבית התמודדו במשחק על המקום החמישי והקבוצות שסיימו במקומות האחרונים התמודדו במשחק על המקום השביעי.
באופן דומה, הנבחרות שהתמודדו על מקומות 9–14 חולקו לשני בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. כל נבחרת שיחקה פעם אחת מול כל נבחרת אחרת בבית שלה. הנבחרות שסיימו ראשונות התמודדו במשחק על המקום התשיעי, הנבחרות שסיימו במקום השני התמודדו במשחק על המקום ה-11 והנבחרות שסיימו במקום האחרון התמודדו במשחק על המקום ה-13.