אראטה איסוזקי
![]() | |
לידה |
23 ביולי 1931 אויטה, אויטה, יפן ![]() |
---|---|
פטירה |
28 בדצמבר 2022 (בגיל 91) נהה, אוקינאווה, יפן ![]() |
מקום לימודים |
|
תחום יצירה |
אדריכלות ![]() |
זרם באמנות |
אדריכלות המטבוליזם, פוסטמודרניזם ![]() |
יצירות ידועות |
פאלה אלפיטור, Lake Sagami Country Club, פלאו סן ז'ורדי, Ōita Prefectural Library ![]() |
פרסים והוקרה |
|
בן או בת זוג |
Aiko Miyawaki (1972–2014) ![]() |
isozaki | |
![]() ![]() |
אראטה איסוזקי (ביפנית: 磯崎 新; 23 ביולי 1931 – 29 בדצמבר 2022) היה מבכירי האדריכלים ביפן, זכה בפרס פריצקר לשנת 2019.
ביוגרפיה
[עריכת קוד מקור | עריכה]איסוזקי נולד בעיר אויטה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, כשבבגרותו נפגעה עירו במהלך הפגזות קשות במלחמת העולם השנייה. מראות ההרס והחורבן השפיעו עליו, והוא בחר לפנות ללימודי אדריכלות, אותם השלים ב-1954 באוניברסיטת טוקיו.
קריירה
[עריכת קוד מקור | עריכה]במקביל ללימודי תואר מתקדם, החל לעבוד במשרדו של גדול אדריכלי יפן באותה עת קנזו טנגה. בצוות בו עבד במשרד עבד גם האדריכל הישראלי ישראל גודוביץ, עמו שמר על קשר לאורך חייו. ב-2012 אף הוזמן, בהמשך לאותו קשר, להציע תוכנית רעיונית לפיתוח "הגוש הגדול" ברובע 1 בצפון-מערב תל אביב-יפו, אך התוכנית לא מומשה.
בשנת 1963 פתח איסוזקי משרד אדריכלים עצמאי, וזכה תחילה בעבודות ציבוריות משמעותיות בעיר הולדתו. עבודות אלה התאפיינו בעיסוק צורני וגושני, תוך שימוש בחומר הבנייה האופנתי ביותר שהיה באותה עת – בטון חשוף. בהמשך, החליף איסוזקי את חומרי הבנייה בהם עשה שימוש, אך המשיך לחקור ולפתח את שפת התכנון האישית שלו והיה לאחד ממבשרי הסגנון הפוסט-מודרני. הישגיו הגדולים בתחום בשנות ה-60 וה-70 הובילו אותו להצלחה בינלאומית החל משנות ה-80. מאותה עת קיבל איסוזקי הזמנות עבודה גם מחוץ ליפן ועבודותיו נבנו בכל העולם המערבי, במדינות אירופה, ארצות הברית ואוסטרליה. בתחילת המילניום החל לתכנן גם במדינות המפרץ העשירות.
פרסים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- 1986 מדליית הזהב של ארגון האדריכלים המלכותי בבריטניה
- 2019, בגיל 87, זכה בהוקרה הגבוהה ביותר בתחום – פרס פריצקר.
עבודות נבחרות
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ספרייה עירונית (כיום מרכז אמנות ותרבות), אויטה, יפן, 1966
- ספרייה עירונית, פוקואוקה, יפן, 1974
- מוזיאון לאמנות עכשווית, לוס אנג'לס, קליפורניה, 1986
- מרכז כנסים, פוקואוקה, יפן, 1990
- אולם התעמלות אולימפי, ברצלונה, ספרד, 1990
- אולם קונצרטים, סלוניקי, יוון, 2000
- מגדלי "שער איסוזקי (Isozaki Atea), בילבאו, ספרד, 2009
- מגדל אליאנץ, מילאנו, איטליה, 2015
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]אתר האינטרנט הרשמי של אראטה איסוזקי ושות' (אתר רשמי לא מעודכן)
- מיכאל יעקובסון, בעשור התשיעי לחייו, זוכה האדריכל היפני אראטה איסוזקי בפרס פריצקר, באתר Xnet, 6 במרץ 2019
נעמה ריבה, קיסר האדריכלות היפנית ארטה איסוזקי מת והשאיר אחריו מורשת מרהיבה, באתר הארץ, 10 בינואר 2023
- אראטה איסוזקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)